Хектор?
Ново създание на нощта. Невероятно.
Хектор, може ли да поговорим? - Не мога да те спра да говориш.
Ти си от вампирската аристокрация. Аз съм обикновен човешки ковач.
Уменията ти са легендарни. Нашият вид не е имал ковач.
Не се е налагало.
Преди войната нощните създания са се криели.
Или са се възпроизвеждали, или са създавани чрез магия.
Сега са воини, трябва да увеличим броя им.
Досега не са ви трябвали ковачи.
Интелектът ти не може да се отрече.
Щом казваш. - Дракула е съгласен с мен.
Слуша те.
Колкото слуша и Айзък, което не е много.
Мисля, че се тревожиш за Дракула.
Така е. Не му е присъщо да е нерешителен.
Огънят в него е изчезнал.
Сякаш виждаме въглените му.
Можем да сторим някои неща, неизискващи решенията му.
Съмнявам се. - Има такива неща.
Нищо не пречи да изпратим отряд до имението на Белмонт да претърси.
Защо си толкова настоятелна?
Ако нещо може да нарани Дракула, то се намира в тайника на Белмонт.
Да се уверим да не попадне в грешните ръце. Просто е.
Добре, има логика. Съгласен съм.
Дракула трябва да одобри отряда.
Как се озова да му служиш?
Срещнах го преди година, когато пътуваше.
Потърси ме. - Така ли?
Живеех тихичко на изток от Родос.
Научил за мен от учителите в града и ме потърсил.
Говорихме с часове.
След като жена му почина, дойде и ме помоли за помощ.
Представяш ли си?
Човек като него да поиска помощ от човек.
За да отмъсти на човек.
Господарю Дракула, ти ли си?
Хектор, имам нужда от уменията ти.
От какво имаш нужда? - Армия.
Да възкресим мъртвите. Създанията на нощта ще влязат в труповете.
Такива са уменията ти. - Какво е станало? Защо ти е армия?
Убиха жена ми.
Кои? - Хората.
Глупавите, покварени, зли хора.
Хората, от които се отказа и от които живееш далеч.
Убиха жена ми.
Много съжалявам. - Достатъчно, Хектор.
Трябва да бъдат спрени, изклани.
Това геноцид ли е, Дракула? - Притеснява ли те?
Хората не са се отнасяли добре с мен и ги наказах за това.
Но не искам да страдат.
Светът ще е по-беден с изчезването им като всяко друго животно.
Ще се погрижа да не наранят друг.
Така да бъде.
Разбирам, че вампирите се хранят с хора.
Ако хората се превърнат в добитък...
Няма проблем, ако условията са... - Човешки ли?
Щях да кажа милостиви.
Мога да обещая милостив край на човешката чума, Хектор.
Ще ми помогнеш ли?
Подбрано избиване? Контрол на населението?
Да се уверим, че няма да наранят другиго?
Да.
Само преди година беше великан.
Сега...
Разбирам, че когато ковач съживи нещо,
то е напълно вярно на него и целите му.
Така е.
Направи воини, на които да вярваш за това, което открият там.
Помогни ми да убедим Дракула да нападне Браила.
Там.
Това е дървото ми.
Играех си на него. Наближаваме къщата.
Трудно е да си представя, че играеш.
Предполагам, че е така.
Това дърво ми беше всичко. Дом, лодка и крепост.
Всичко, което исках да бъде.
Лека нощ, дръвче.
Това ли е бил домът ти? - Да.
Тук ли си израснал? - Да.
Не мога да си представя какво е да отраснеш на едно място.
Беше...
Добре. Не бе най-лошият начин за израстване.
На колко беше, като взеха дома ви?
На 13 или 14.
Сам си, откакто си на 13 ли?
Може би на 12. Кой помни такива неща?
Дванайсет. - Какъв е смисълът на въпросите?
Имал съм по-добро детство от теб.
А баща ти е Дракула.
Какво?
Мисля, че е това.
Тайният вход е каменна плоча.
Помогни ми да го разчистя.
Поздравления, откри голям камък.
Това е вратата. - Да я повдигнем ли?
Странно, не виждам опорна точка.
Разбирам. Няма да можете да я вдигнете.
Семейството ми някак я вдигаше. Като дете са ме водили долу.
Виждал ли си да я вдигат?
Не, като ме доведоха, беше отворена.
Казаха, че ще ме научат някой ден. Явно е специален номер.
Магьосници ли са били? - Не.
Знаеха доста, но вратата е поставена от предците ни.
Специалният номер се предава на поколенията.
Като разказвачите. Родителите ти са знаели номера.
Не са знаели откъде идва и какво точно е било.
Отдръпнете се.
Сезам, отвори се.
Това на енохийски ли беше? - Да, знам езика.
Белмонт са ловували ужасите в горите.
Седели са на вълшебна врата, отваряща се с таен език.
Не знаех, че е вълшебна. Не сме черни магьосници.
Знаеш, че "телох" означава смърт.
Млъквай. - Вълшебна врата на смъртта.
Идвате ли?
Току-що се сетих, че Белмонт не е влашко име.
Не, родът произлиза от Франция.
Преди стотици години сме се преселили.
Преселили или прокудени? - Преселили, много благодаря.
Хората са ви изпратили с вили и факли?
Не, професионалисти сме. Отиваме там, където има работа.
Какво означава това?
Мрачните неща се преместиха на изток.
Леон Белмонт първи е дошъл тук.
Построил е къщата и основите за всичко под нея.
Боже!
Паметта на семейството ми.
Всичко, останало от нас. - Има ли как да открием нещо?
Жертваш пиле и разбираш къде е книгата по карантиите му.
Може би Белмонт има кристална топка. - Млъквай.
Впечатляваща бъркотия, но все пак бъркотия.
Предците ти са били психически болни.
Сигурно ще открием мумифицирани семейни котки.
Освен ако не предпочитате да ги ядете?
Има указание в центъра.
Това е поддържана колекция.
Това е работата на поколения.
Всичко, което сме открили и научили от дните на Леон Белмонт.
Какво е правил Леон Белмонт във Влахия?
Ловувал е Дракула.
Това е всичко. Последните от нас.
По дяволите. Дали е това, което си мисля?
Внимавай, Тревър. Почти звучиш развълнуван.
Не може да бъде. Нали?
Красота.
Какво е това грозно нещо?
Не вярвам, че са го скрили.
Утринната звезда.
Всичко е тук. Прав си. Невероятно е.
Не е ли невероятно?
Очарователно. - Не си ли поне малко впечатлен?
Все едно е музей за изтребването на вида ми, така, че не.
Не треперя от вълнение.
Може ли да говоря с теб?
Приближи се, Годбранд.
Имам въпрос.
Продължавай.
Ако избиеш хората, какво ще ядем?
Какво?
Просто е, като избиеш всички хора, откъде ще дойде човешката кръв?
Позволявам ви да плячкосвате, когато сменяме локацията.
Имам запаси от замръзнала кръв.
Има животни на долните етажи. Няма да огладнееш, Годбранд.
Сега не, но после?
Не искам да се ограничавам със свинска кръв.
Внимавай. - Свинската кръв е отвратителна.
Съжалявам, но е така.
Ще се погрижим за теб, Годбранд. - Разбира се.
А ако не стане така?
Ако избиеш всички хора и не оставиш никой, за да се храним?
Няма да ме разпитваш. Казах ти как ще стане.
Хората ще умрат. Ще се погрижим за теб.
Малки Годбранд.
Малко вампирче, малък паразит.
Насекомо, което обича да шуми.
Преструва се на важен и опасен.
Ще продължаваш ли да се съмняваш в мен?
Ще се биеш ли с мен, малки Годбранд?
Не. - Тогава защо си още тук и шумиш?
Изчезвай, за да не те разполовя и да не ти изям сърцето.
Как е господарят ни? - Старецът е полудял.
Ще избие всички хора и ще ни остави без добитък.
Ще умрем от глад. - Няма.
Ще ти кажа и друго. Все още не искам да се бия с него.
Но подозирам, че отдавна не се е хранил.
Защо Дракула ще се лишава от кръв?
Това не е война, Кармила, а самоубийство.
Жена му умря и той иска същото. Иска и ние да умрем заедно с него.
Всички ще умрем!
Годбранд, почакай. - Няма да те чукам, Кармила.
Много съм ядосан. - Глупаво копеле.
Защо го направи? - Да се съсредоточиш.
Върху какво? Болката ли?
Дракула трябва да премести замъка в Браила.
Нека ти разкажа нещо.
Един вампир ме превърна преди векове и каза, че ми дава целия свят.
С времето остаря, полудя и стана жесток.
Бях обвързана с него.
Докато не реших да си взема света обратно.
Повече нямаше да търпя заповедите на старци.
Идвам да се срещна с лидера ни и какво виждам?
Полудял, жесток старец.
Никога повече, Годбранд.
Никога повече.
Превод: Koen http://subs.sab.bz